Filmen som ni snart ska se är målad helt och hållet för hand-
-av ett team på över 100 konstnärer.
Söndagen den 27 juli sköt sig den 37-årige målaren van Gogh på åkern-
- men återvände till sitt rum där han dog två dagar senare.
Filmen utspelar sig ett år efter van Goghs död.
Resan börjar i Arles 1891.
Vi kan inte tala förutom genom våra tavlor
Med ett handslag-
-din tillgivne Vincent.
Den där är jämt sugen på bråk.
- Jisses! - Den tog!
Det var för min far.
Föreställningen är över.
- Vad står på här...? - Sir...
- Var det Armand som du slogs med? - Ja.
- Om vadå? - Den galne målaren som du kände.
- Jaså? - Han tappade den där.
Jag tar med det. Manöver, soldat!
Du ställer till med bråk igen, ser jag.
- Du tappade ditt brev utanför. - Det är inte mitt. Det är Vincents.
Till Theo van Gogh. Det är väl Vincents bror?
Ja, det blev kvar efter Vincent. Hans hyresvärd Ginoux hittade det.
Han gav det till min far, som sa till mig att överlämna det.
Mitt jobb är att hamra på metall, inte dela ut brev.
- Ta för dig, bara. - Han behöver den inte.
- Varför överlämna en död mans brev? - Din far vill betyga sin aktning.
Varför? Vad har den nollan nånsin gjort för oss?
Min familj blev hatad när farsan vägrade på namninsamling.
- Om att kasta ut honom ut staden? - Jag skrev på. Han var galen.
Inte då! Han var en intressant man.
Saker och ting blev märkliga först när hans vän Gauguin kom.
Vincent ville att hans gula hus skulle bli ett härbärge för målare.
Gauguin skulle vara mästaren.
Var är stolen?
Ja! Perfekt.
Men när han dök upp gick de snabbt från att vara goda vänner-
-till att ständigt ryka ihop.
Nej!
- Du får inte ge dig av. Du får inte! - Lugna ner dig, Vincent.
- Gaby... - Hej, Vincent!
- Jag har med en present. - Har du slagits?
- Ta väl hand om den. - Så gulligt!
Hur är det fatt?
"Intressant man"?
Så minns inte jag honom.
- Han skar av sig örat. - Syr din farsa på det igen?
- Nej, han hjälper honom. - Ett fyllo som hjälper ett annat!
Säg det en gång till!
- God afton. Har ni sett min son? - Herr Roulin! Ja, han är där inne.
- Han ska vara på tåget till Paris. - Han är knappast på väg nånstans.
- Det ska vi bli två om. - Oj, nu är han illa ute!
God kväll, Joseph.
- Varför inte bara posta det? - Brevet kunde inte delas ut.
Hur ska jag hitta honom om posten inte klarar det?
Var företagsam! Theo van Gogh är en aktad man. Fråga folk.
Vad säger jag när jag hittar honom?
Man brukar inleda med "Jag beklagar sorgen".
- Nu måste du nyktra till. - Det är för sent att åka.
Framför kondoleanser från mig, din mor och din bror.
Och glöm inte lilla Marcelle. Hon var också hans vän.
Hon var tio månader gammal.
Spädbarn är som djur. De ser rakt in i en mans hjärta.
- Visst gör de det... - De är inte så nyckfulla som vuxna.
Se bara på Ginoux. Han tar glatt emot Vincents pengar i ett år-
- och skriver sen på en namninsamling mot honom.
Säg att Ginoux hade brevet i två år. Theo får inte tro att vi satt på det.
Säg att Ginoux inte ens gav mig det förrän han hörde att Vincent hade...
...tagit livet av sig? Varför är det så svårt för dig att tro på?
- Du såg vad som hände. - Folk bryter ihop ibland.
Om de är svaga.
Lev längre, så får du se.
Livet kan knäcka även de starka.
Efter örat gav ingen honom en chans. Till och med barn plågade honom.
Stick därifrån!
Kom igen, stick!
Vi är kungar!
Det är svagt att låta barn jaga honom till dårhuset.
Och hans grannar-och polisen!
Och borgmästaren och hela staden!
Mot en sjuk man!
Han la in sig på Saint-Rémy för att bli bättre, och det blev han!
- Han blev utskriven som frisk. - Men han kanske inte förblev frisk!
"Jag känner mig helt och hållet lugn och normal."
Så skrev han sex veckor innan han dog.
Hur går man från att vara "helt och hållet lugn"-
-till självmord på sex veckor?
Det är sorgligt. Det fattar jag.
Men vilken nytta gör det att lämna över brevet nu?
De stod varandra väldigt nära.
Vincent skrev till sin bror varje dag.
Jag vet, för jag hämtade breven.
Om det vore jag hade jag önskat det.
Om du skulle dö, Gud förbjude, och hade skickat ett brev till mig-
-då hade jag velat ha det!
Skulle inte du vilja ha det om det var jag?
Vettvilling!
- Vi kan gå till parken. - Ja, men det är nog lerigt ännu.
Vincent köpte färg av dig, så du känner kanske Theo?
Vi behöver ett glas. Det är konjak. Slå dig ner.
Han var inte på adressen som vi hade. Killen där hänvisade till dig.
Tyvärr kommer du aldrig ge brevet till Theo van Gogh.
Jag förstår. Hur kan det vara?
"Två hjärtan, ett medvetande." Det sa Vincent till mig.
Kanske var det sant, trots allt.
När Vincent dog blev Theo snabbt sämre.
Han var sjuk redan innan, men Vincents död knäckte honom.
Han hade varit hos honom en hel dag mot slutet-
- men Vincent ville lägga tiden på att prata om livet, inte om döden.
Och inget självmordsbrev heller, så det förblev en gåta.
Theo bara fortsatte fråga varför.
Sex månader efter att vi begravde Vincent var Theo också död.
Båda två...
Hur dog Vincent, då?
Han sköt sig, ute på fälten ovanför Auvers.
- Vid staffliet, in i det sista. - Vet du varför?
Nej.
Theo trodde att hans bedrövelse hade sitt ursprung i barndomen.
Han gjorde allt han kunde för att passa in i familjen.
Men han lyckades aldrig.
Vincent berättade att han var det äldsta barnet, men inte det första.
Det fanns en annan Vincent, hans dödfödde storebror.
Han trodde att pojken var den perfekta Vincent-
- som han aldrig kunde mäta sig med i sin mors ögon.
Han kämpade för att vara det som de ville.
Han började arbeta vid sin farbrors konsthandel men blev utkastad.
Han försökte bli präst som sin far, men examensprovet var för svårt-
- så han tog arbete som missionär, men även där fick han sparken.
Ännu en återvändsgränd.
Men Theo säger att han tror på honom, och om Vincent kämpar för sig själv-
- ska han kämpa vid hans sida. Och det avgjorde saken.
Vincent plockar upp en pensel för första gången, vid tjugoåtta.
Med Theos stöd går det inte att stoppa honom.
- Vad hände sen? - Paris hände!
Han kom hit, förstås. Det gör de alla.
Monet, Toulouse, Signac, Bernard, Manet-alla!
Allt som händer inom konstvärlden händer här.
Och var köper de alla sin färg? Hos Père Tanguy, förstås.
- Fröken! - Ett glas gör dig frisk!
- Skål! - Du är snart bra igen.
Den där behåller vi, tack.
Ett ego som ingen annan, men en helgmålare.
Han tecknar jämt!
- Vad är det? Vilket håll? - Väx upp, Henri!
Jag gör klart den snabbt, så kan du dricka.
Uppför dig! Du är tarvlig!
För många konstnärer är Paris slutmålet, men inte för honom.
Han bara lärde sig det han behövde och fortsatte vidare på sin egen väg.
Jag träffade honom två år senare.
Han var lugnare och mer självsäker.
Sköt om dig.
Jag tänkte att här var en man vars berättelse kommer att sluta väl.
Hans stjärna var äntligen i uppgång. Hans revolution hade lyckats.
Då kan du tänka vilken chock det var att stå vid hans kista-
-bara sex veckor senare.
Så sorgligt.
För många var han en martyr för konsten, men det låter underligt.
På bara åtta år hade han gått från amatör till inflytelserik konstnär.
Otroligt!
Monet kallade honom stjärnan på salongen för oberoende konstnärer.
Och han hade blivit frisk, enligt hans läkare.
Dr Gachet-
-som hade skött om Vincent i Auvers.
Jag träffade honom på begravningen.
Där var bara några få konstnärer från Paris.
Man kunde tro att han var Vincents bror.
Han höll talet och grät genom hela.
En timme senare gick han omkring och tog ner Vincents bästa tavlor-
- som om de var hans. Och de var hans avgift för behandlingen.
Det kändes märkligt, men läkaren hade Theos fulla förtroende.
Tydligen står han fortfarande familjen nära.
Kanske ska du fråga honom varför Vincent gjorde det.
Det är min far som vill veta varför.
Jag vill bara överlämna brevet åt honom.
Familjen van Gogh är bara vålnader Paris nu.
Jag är rädd att du får ta med brevet tillbaka till din far.
Med mina kondoleanser.
Käre far, det ser ut som om jag fortsätter min resa.
Jag måste hitta en ny mottagare eftersom Theo tyvärr är död.
Det finns en läkare som jag tror är rätt person att ge brevet till.
Så jag beger mig till Auvers. Hitta på en ursäkt till min chef.
- God morgon, frun. - Ja?
- Jag söker dr Gachet. - Jaså? Har ni bokat tid?
Nej. Jag har ett brev från Vincent van Gogh, en vän till min far.
Har ni?
- Ni vet väl att han har gått bort? - Ja.
Doktorn är i Paris till i morgon. Jag ser till att han får brevet.
Jag överlämnar det helst själv. Jag vill fråga om Vincent.
Jag kan berätta om honom.
- Han var ond. - Är det ett medicinskt omdöme?
Jag såg direkt att det skulle sluta illa.
Han hade en förvirrad blick med en sorts vansinne i.
Nåt som man inte vågar se in i.
Inget har varit sig likt sen han kom hit.
Jag ger besked om när doktorn kan träffa er. Var bor ni?
Var bodde Vincent?
- På värdshuset Ravoux. - Då hittar ni mig där.
Nej, bo inte där. Det är ett råtthål.
Doktorn valde ett bättre ställe, men han trivdes nog i ett råtthål.
Hur sam helst, där kan ni nå mig.
Ni ska väl inte ställa till med mer bekymmer?
Vi har gråtit tillräckligt över den där galningen.
- Söker du nåt? - Ägaren.
- Du talar med henne. - Är du ägaren?
Nej, mina föräldrar, men de besöker min faster-
-så i två dagar är jag det.
Vilken tjusig klänning! Passande klädsel för en ägarinna.
Jag kan sällan ha den när pappa är här. Jag springer jämt ärenden.
- Sånt är livet. - Vill du ha nåt?
Jag tackar inte nej till en varm kopp kaffe.
- Varför är du här? - En vän till min far...
Vincent van Gogh. Vi fick just veta att han tog livet av sig.
- Han bodde här. - Jag vet.
- Var du här när det hände? - Det var så hemskt.
Jag serverar middag åt gästerna vid sju, och han var inte där.
Men han korn senare.
Men nåt stod inte rätt till.
Vincent! Hur är det med dig?
Min far gick efter honom.
Vincent! Vad har hänt, Vincent?
Hur är det med dig?
Gode gud! Vad har du gjort?
Jag försökte ta livet av mig.
Dr Gachet blev tillkallad.
Han sa inte ett ord till Vincent. De stirrade bara på varandra-
-som två ilskna vargar.
Vincent ligger där med en kula i magen.
Han skriker av smärta och ber nån ta ut den.
Dr Gachet är före detta fältläkare och bör klara av det. Han gör inget!
Han avgjorde att det var hopplöst och gick.
Morgonen därpå hade ryktena om Vincent spridit sig.
Klockan åtta knackar konstapel Rigaudon på.
Vad sysslar du med? Ser du inte att han är sjuk?
Jag är bara grundlig.
- Var är pistolen? - Ingen aning.
"Ingen aning."
Min far skickade i väg honom.
Han sa att Rigaudon är den siste en döende man ska behöva se.
Herr Theo kom på eftermiddagen och skrek: "Vad hände? Hur?"
Det var det fruktansvärda, att ingen riktigt visste.
Sen var det normalt och lugnt.
Jag trodde verkligen att allt skulle ordna sig.
Om jag ändå kunde ha blivit en av dem.
Men när natten kom fick han feber och blev allt svagare.
Och omkring halv två kommer Theo ner.
Och vi visste alla att det var slut.
Vincent var död.
Vad tror du hände? Anade du det?
Han var lycklig här. Det trodde jag uppriktigt sagt.
Dr Gachet försökte få honom att bo nån annanstans, men nej.
Och vi tycker om vårt ställe.
- Sluta! Du fördärvar klänningen! - Du blir smutsig.-Hej.
- Vill du ha ett rum? - Det beror på priset. Vad kostar det?
Det beror på rummet. - Ännu en utlänning!
Han tyckte om oss och vi honom.
- Han var en snäll, stillsam man. - Visst...
Tyckte du inte om honom? Han gjorde ovanliga saker för att han målade.
- Men i övrigt var han normal. - Ovanliga på vilket sätt?
Hans första dag var vädret som i dag. Det kom ett stort oväder.
Alla tog skydd, men han bara stod där i regnet i sin kostym.
Jag tänkte att det var första dagens entusiasm-
-men han var alltid sån.
Han målade dag in och dag ut, oavsett vädret.
- Jag hörde att han stod doktorn nära. - Dr Gachet?
Nej, det vill jag inte påstå. Han höll sig för sig själv.
Han stod sin bror nära, av alla brev att döma.
- Ja, min farsa var hans brevbärare. - Då vet du!
Jag undrade när han sov. Han målade hela dagen och skrev långa brev.
Och han läste alltid tjocka böcker.
- Han var organiserad, kan man säga. - Vincent?!
Ja, han var alltid punktlig.
Han målade från åtta till fem, som om han gick till ett arbete.
Han var överallt.
Chaponvale. Åkrarna och skogen.
Floden. Han gillade verkligen floden.
Prata med båtuthyraren. Han kan berätta.
- Ha det så trevligt, mina damer. - Hej då!
Armand Roulin, vän till den avlidne Vincent van Gogh.
- Angenämt. - Han trivdes tydligen vid floden.
Vincent, ja. Han brukade komma hit.
Redan före gryningen, för att fånga nåt särskilt sorts ljus.
Det vet jag inte mycket om, men man kan se mycket liv här, om du förstår.
- Bra att veta. - Han pratade inte så mycket.
Han satt mest och betraktade, och målade ibland.
En gång var bara vi två här. Jag fiskade och han målade.
Det låter fridfullt, men han gjorde en massa läten när han målade.
Han puffade som ett ånglok!
Och så plötsligt tystnade det.
Han såg så glad ut för att en smutsig kråka kom nära.
Han verkade inte bry sig om att den tog hans lunch.
Jag tänkte på hur ensam han måste vara-
- om till och med en tjuvaktig kråka förgyller hans dag.
Under sommaren umgicks han med några rika pojkar som hade båtfester.
De kom alltid med flickor. Olydiga flickor, om du förstår.
Ja, vi behöver pengar. Vad betalar du?
Vincent var blyg i deras sällskap.
- Han hade aldrig tur med kvinnor. - Trodde man!
- Ändå kom han med flickan Gachet. - Jag såg henne.
- Vacker på ett porslinsartat sätt. - Ja, det är hon. Riktigt tyst av sig.
Jag har jobbat i byn sen innan de kom men har aldrig pratat med henne.
Men hon och Vincent, de pratade på det där sättet.
Som om det inte fanns nåt mer spännande än deras samtal.
Gud vet vad hon såg hos honom. Han var dubbelt så gammal-
- och bredvid henne såg han ut som en luffare.
Tror du att det var nåt mellan dem?
De sa att de var här för att måla, men de tog en båt som par ofta gör.
Men en sak ska jag säga: Vincent såg ut att må bra.
Sen träffar han en ouppnåelig flicka och tar plötsligt livet av sig.
- Du ska kanske prata med henne. - Jag tror inte husfrun tillåter det.
Den figuren! Hon tillbringar eftermiddagarna i kyrkan.
Hon är föreståndarinna. Det räcker för att hålla mig borta!
Du måste vara törstig. Huset bjuder.
- Det var snällt! Vad säger din farsa? - Han är inte här.
Jag tar emot det här om jag får bjuda dig på ett.
Var Vincent och Marguerite vänner? Det sa båtuthyraren.
Det förklarar att hon lägger blommor på hans grav varje dag.
- Och det stora grälet med doktorn! - Vilket gräl?
Vincent sågs gå därifrån och slå igen grinden i vredesmod.
Men husfrun sa till folk att han inte fick träffa dottern för dr Gachet.
Dr Gachet är sjukligt beskyddande. Hon får inte...
- Vart ska du? - Till kyrkan!
Gud välsigne.
Jaså? Trevligt att se att ni hedrar Gud.
- Till skillnad från er vän. - Min fars vän.
Visste ni att Vincent gjorde det ogudaktiga på en söndag?
Och det är långtifrån allt. Jag såg honom den dagen.
Jag var på väg till kyrkan.
Han skrattade med pojkarna Secretan. De söp och skrattade åt Gud!
Och han visste vad han skulle göra på Guds dag.
Det han utsatte doktorn för! Stövlade in med sin bror som kungligheter-
- som om det var hans trädgård och de var hans gäster!
Hans bror må ha varit fint klädd, men han såg halvdöd ut.
Jag såg febern i hans ögon, vid första ögonkastet.
Och den store konstnären själv...
Han smög alltid omkring, glufsade i sig vår mat och lortade ner...
Oj... Nåväl, jag får inte låta Herren vänta.
Jag undrade hur länge det skulle dröja innan du kom tillbaka.
Han målade av dig, eller hur?
- Jaha, varför är du här? - Var skulle jag annars vara?
Jag vet inte. Få se nu...
Du kan segla jorden runt, ta fast en tjuv, ragga på en vacker flicka...
För att jag vill göra nåt för Vincent.
Du kan säkert göra mycket för honom nu när han är död.
Du lägger blommor på hans grav.
Det är väl att göra nåt för Vincent, trots att han är död?
Jaså, det? Det gör jag bara av respekt.
Han var en stor konstnär och tyckte om blommor.
Men det är ändå snällt av dig.
- Ni måste ha varit... goda vänner. - Det vill jag inte påstå.
Han var här för att träffa far.
Han var hans läkare och blev hans vän. Båda var ju konstnärer.
De tyckte om samma målare. De förstod varandra.
När far bjöd in Vincents bror och familjen-
- skojade Vincent om att min far var den tredje brodern.
Så ni var som en enda stor familj?
Han målade här ibland.
Det var en del av min fars behandling.
- Men vi umgicks inte. - Inte heller när ni var vid floden?
Båtuthyraren sa att ni tog en båt. Ni såg ut att känna varandra väl.
Folk tror att de ser allt möjligt här i byn.
Det måste ha varit nån annan flicka. Jag kände honom knappt.
Han var min fars vän. De var likasinnade och var överens om allt.
Allt? Säger du det?
Flickan Ravoux sa att de grälade.
Du umgås verkligen med patrask. Jag gillar inte skvaller.
Vincent stormade ut härifrån strax innan han dog. Din far sprang efter.
Än sen?
Tror du att Vincent är död på grund av ett gräl med min far?
- Är det min fars fel? - Det sa jag inte.
Det är nog bäst om du går nu.
Adjö.
- Tack. - Mycket att göra?
- Inte särskilt. -Er ost... - Hur mår er far?
- Bra, tack. Får det vara nåt mer? - Nej tack.
Men du hinner inte prata med mig.
Om jag sätter mig vet jag inte om du plötsligt springer i väg.
Det var lustigt...
Du gav mig en idé. Idén att konfrontera Marguerite Gachet.
Så du sprang till fina fröken? Hur gick det, då?
Hon sa att hon inte kände Vincent och bara hade växlat några ord.
Jag sa ju att de inte är att lita på.
Jag minns när Vincent flyttade in.
Folk frågade om han var en släkting till dem.
Kanske fanns det en ytlig likhet.
Han hade samma röda hår och samma sorgsna blick.
Men inuti var de som natt och dag.
Vincent var ingen snobb som Gachet. Han var väldigt artig och vänlig.
Hejsan, Germaine.
Hoppa upp!
- Vad ska vi rita i kväll? - En höna, tack.
- Kanske säger den nåt. - Okej, en höna. Tunna ben, som du.
Germaine, varför ligger du inte till sängs?
- Hon är inte till besvär. - Nu lägger vi dig igen.
Jag vill ha min höna!
Marguerite sa att brodern kom hit. Träffade du honom?
Nej. Jag hörde att Gachet bjöd in honom.
Vincent sa jämt att de kanske skulle komma och hörde om rum på helgen.
- Men de dök aldrig upp. - Besökte Vincent dem?
Nej. Han lade många timmar på att skriva brev till sin bror-
- när han bara kunde tagit tåget. Jo, han åkte en gång.
Han sa att broderns barn var sjukt, men besöket gick nog inte så bra.
- Hur så? - Handdukarna.
Han sa att målarduk var för dyrt, så han skulle måla på gamla trasor.
Han målade några fina blommor, men min far blev inte så glad.
Vad har brodern med det att göra?
Jag tror att de grälade om pengar.
Det var nämligen brodern som köpte alla Vincents målarsaker.
Det vet jag på grund av det sista brevet Vincent skickade.
Dagen innan han tog livet av sig.
Han sa att det var brådskande, och jag frågade om allt var bra.
Han sa att han hade slut på färg och hade gjort en stor beställning.
Skulle han verkligen beställa färg av sin bror när de bråkade om pengar-
-och ta livet av sig dagen därpå?
Det beror på hur balanserad han var.
Han verkade må fint.
Nåt måste ha hänt rätt så plötsligt för att han skulle råka ur balans.
Jag vet inte exakt vad.
Det har säkert med Gachet att göra.
Jag berättade ju om hans första dag. Det här brevet är från då.
- Jag kan inte läsa andras brev. - Det går bra om det är öppnat.
- Min farsa har skickat pengar. - Du kan betala på krita så länge.
Var det här han bodde?
Och där han dog.
"Kära Theo och Jo..."
"Det är mycket vackert här."
"Jag ser norr bättre efter min resa till södern."
"Jag har arbetat med några målningar"-
- "som jag hoppas delvis kan betala för min vistelse."
"Dr Gachet är excentrisk."
"Jag vet inte hur han ska bota mig. Han verkar minst lika sjuk som jag."
"Men jag tror ändå att jag främst lider av en sjuka från södern"-
- "och att återkomsten hit räcker för att skingra alltihop."
"Saken är den..."
"Dagarna känns som..."
"...känns som..."
"...känns som veckor..."
"Dagarna känns som veckor för mig."
"Jag blir väldigt glad om du en söndag kommer hit med din familj."
Mycket hjärtliga handslag, din tillgivne Vincent.
Vad i...? Hålla där! Kom hit!
Käre far, jag har ännu inte träffat läkaren.
Jag kunde ha gett brevet till husfrun eller dottern-
- men nåt hände med Vincent i det huset, det märker jag.
Jag vill fråga doktorn om det.
Jag ska gå där Vincent gick med sitt staffli den dagen-
- för det som man har berättat för mig går inte ihop.
Det händer märkliga saker med mig också, men jag kan hantera det.
Det som hände med Vincent är ett känsligt ämne här.
Alla har olika versioner.
Färgförsäljaren och värdshusflickan säger att han sköt sig ute på fälten.
Det tycks mig väldigt långt att gå med ett dödligt sår.
Och om han ville ta livet av sig-
- varför då inte bara ta pistolen och göra processen kort?
Ändrade han sig?
Ville ha leva trots allt?
Jag ser dig!
Det var du i går natt. Inte nu igen...!
- Kan jag stå till tjänst? - Jag jagar en figur med yvigt hår.
- Jag vill vrida halsen av honom. - Min brorson. Han är lite enfaldig.
Bry dig inte om honom. Han är harmlös.
Han följde efter mig, i går och i dag.
Märkligt. Har du gjort nåt mot honom?
Nej. Jag ska bara lämna ett brev åt en vän, Vincent van Gogh.
- Målaren? Utlänning. Rödhårig. - Ja, det är han.
- Då är det därför? - Vilket?
- Här... Cider? - Gärna det.
Man blir törstig av att lägga tak.
Samma dag som målaren blev sårad-
- hörde vi ett skott från den där ladan.
Nu tror min brorson att där spökar.
Men Vincent sköt sig ute på fälten.
En del säger det, men jag vet ingen som faktiskt såg honom där.
Polisen letade efter hans saker och hittade inget.
Varken pistolen, hans målarsaker eller hans bilder. Vem stjäl sånt?
Så du tror att han sköt sig här, i den där ladan?
Jag säger inget. Vi hörde bara ett skott.
- Varför tittade du inte? - De kunde ha varit vad som helst.
Barn som sköt råttor.
Jag tog en titt först dagen därpå, när jag hörde att han blivit skjuten.
- Där fanns inget. - Varför var hans saker inte här?
Det är frågan. Han vore inte i stånd att själv flytta dem.
Och varför skulle nån annan göra det?
God dag, herr Roulin.
Så vänligt av er att bespara mig ett besök på... det där stället.
Doktorn hälsar att han kan träffa er i morgon bitti. Kom när ni vill.
Jag har funderat på det ni sa om att Vincent skrattade-
- och drack med pojkarna samma dag som han dog. Var var det?
Det var här. Precis här. Han klottrade som alltid.
- Då måste han haft pistolen på sig. - Ja, det antar jag.
Kanske hade han den bland färgerna. Han ville knappast visa upp den.
Varifrån fick han den? Flickan Ravoux sa att Gachet har varit militär.
Han lär ha en pistol. Kan han ha tagit den från er?
Då lade han tillbaka den. Doktorn har en pistol i läsrummet-
-men jag dammar där varje dag.
Alla vet ändå att det var gamle Ravoux pistol.
Han har den under disken. En liten pistol, och den är borta.
Då så, vi ses i morgon.
Du var ute tidigt.
Lång dag-
Arbetet gör en törstig.
Och du har stillat törsten, förmodar jag.
Vincent umgicks med några pojkar.
Bröderna Secretan, men de bor i Paris.
De skojade ofta med Vincent, särskilt Rene.
Men Rene kunde också gå lite för långt.
Stackars Vincent svimmade nästan, men sen bjöd Rene på ett glas.
Han var sån-tog alltid notan och bjöd på dricka.
Jag fick också höra att Vincent fick pistolen härifrån.
Vem sa det? Vi har ingen pistol!
- Det sa Gachets husfru. - Nej.
Far hade en, men han behövde den inte här, så han sålde den.
- Innan Vincent blev skjuten? - Ja. Då hade vi den inte!
Och sprid inte den där kacklande hönans skvaller!
Det här kom till dig. Det står att du har förlorat ditt arbete.
Så du får inte krita.
- Har du plats vid brasan? - Du ser ut att ha haft en tuff dag.
Flickan Ravoux nekade mig natthärbärge.
Här, det värmer dig.
- Det var annorlunda! - Eget recept.
Varför blev flickan Ravoux sur?
För att jag sa att Vincent kanske fick pistolen från dem.
Gamle Ravoux sålde den till Rene. Det vet alla.
Han hade cowboydräkt, viftade med pistolen och lekte vilda västern.
Bra kunder men dåliga människor.
Särskilt den yngre.
Vincent var en gentleman mot flickorna och Rene trängde sig på:
"Strunta i honom. Han skar av både kuken och örat!"
Kom!-De här är mina.
Gaston, kom igen!
- Jag hade klippt till honom. - Varför gjorde du inte det?
Det angick inte mig.
- Det var inte min strid. - Varför inte göra det till din strid?
Om jag alltid sa vad jag tyckte hade jag inte haft några kunder.
Nej...! Jag kunde haft nytta av den.
Du kunde sagt nåt till pojkarna. De mobbade honom!
Vincent hängde efter dem. Han kunde bara ha gått sin väg.
Kanske var det för att Rene alltid betalade notan.
Eller så kände han sig ensam och tyckte om att vara med ungdomar.
Nej, du har fått nog!
Så vänligt av dig! Du sviker, precis som med Vincent.
Vad gjorde du för honom? Det har du inte berättat.
Var du en så god vän?
Det har jag aldrig sagt.
- Varsågod. - Tack.
- Titta här... - Vem är han?
- Han är säkert nån jävla zigenare. - Han liknar en fikus i sin kavaj.
Vad glor han på?
Vilken cirkus! Titta, här kommer idioten också!
Nu ska vi roa oss lite.
- Du är en idiot! - Vem födde det där?
- Se upp, här kommer fikusen. - Vad vill han?
Han vill kanske också ha...
På honom!
Mitt huvud...!
Det där var väl inte jag?
Nej. Det var jag som fick in slaget.
Jag... Jag minns inte!
Jag tror att jag var full.
- Jaså, tror du? - Om jag orsakade några skador...
Du sårade bara några lokala råskinns stolthet.
Jag hörde att du försvarade vår byfånes heder.
Ja... Jag tror att de hackade på honom.
De fick betala.
Men du behövde inte hoppa på mig när jag kom.
Förlåt.
Det är du som frågar om holländaren som sköt sig.
Han var vän med min farsa.
Min farsa är postmästare.
Märkligt umgänge för en respektabel man som en postmästare.
Vincent skrev massor av brev, så det var en sorts affärsrelation.
Vilka affärer är du här för?
Jag har tid hos dr Gachet för att... prata om Vincent.
Jag höll ett öga på honom från början.
Oroa dig inte, det ordnar sig. Jag ska se mig omkring.
Så när jag fick höra att han hade skjutit sig blev jag inte förvånad.
Är du här? Mår herr Vincent bättre?
Men han sa till mig att han hade försökt ta livet av sig-
-och att ingen skulle få skulden.
Jag kan inte anklaga nån annan för hans brott.
Vi bör nog lämna honom i fred.
Det blev besvär även efter hans död. Dr Mazery ville ge mig sin rapport-
-fastän jag hade Gachets!
Vem är dr Mazery?
- Dr Mazery? - Ja.
Jag skulle vanligtvis aldrig skicka en rapport. Det var Gachets fall.
Sen läste jag att patienten dog två dagar senare i sitt rum.
Så jag kände att det var det rätta att göra.
Jag frågade patienten hur det gick till.
Han sa att han hade skjutit sig, men jag såg på såret att det inte stämde.
Vid självmord skjuter man sig i huvudet
I tinningen eller i munnen, eller annars i hjärtat-
- men inte i magen. Jag blev misstänksam.
Skottsåret... Ställ dig upp, så ska jag visa.
Så där ja, benet tillbaka.
- Du är här nere, och titta nu. - Vadå?
- Vinkeln är för låg! - För vad?
Han skulle vara tvungen att avfyra pistolen med sin utsträckta tå.
Sträck din tå! Ser du?
Och om man avlossar en kula på nära håll går den igenom kroppen.
Inte alltid, men med största sannolikhet.
Så om den inte gick igenom måste pistolen ha varit längre bort.
Ungefär...
...där. Pang! Förstår du?
Jag förstår.
Med största sannolikhet blev han skjuten.
Ser man på, pugilisten från Provence. Bör jag vara rädd?
- Lyssnar du på byskvaller ändå? - Nej.
Därför har man tjänstefolk. De lyssnar åt en.
Hörde du också att jag sov hos er vänliga konstapel?
Så nu är du här uppe och tänker på framtiden?
Nej, jag tänkte: Varför ljög du om du inte har nåt att dölja?
Varför tror du att jag är skyldig dig sanningen?
- Mitt liv angår kanske inte dig. - Jag frågade om Vincents död.
- Trodde du att det fanns ett samband? - Ja.
Men... Det tror jag inte längre.
Sanningen är att jag är oviktig.
Han var ingen kärlekskrank tonåring.
Jag vet.
Visste du att han var ett geni?
Nej, det kan jag inte påstå att jag gjorde.
Det visste i alla fall jag.
- Den är inte färdig än. - Då tittar jag på den senare.
- Är han klar? - Han arbetar fortfarande.
Det gjorde min far också. Hela livet hade han försökt bli konstnär.
Och så kommer en primitiv, bortkommen man-
- som saknar utbildning och bara har målat i några år-
- och på några timmar gör nåt som han bara kan drömma om att måla.
Pappa låste in sig och målade av dem i timmar.
Far sa att jag distraherade Vincent från hans viktiga arbete.
Han frågade om jag ville förhindra att mästerverk föddes.
Det ville jag förstås inte.
Så jag började att inte vara hemma eller vara krasslig när Vincent kom.
Strax därefter bråkade de.
Ett förskräckligt gräl.
Det handlade inte om mig...
...men kanske bidrog det att jag höll mig borta.
Nästa gång min far såg honom hade han en kula i magen.
Är du nöjd nu?
Du kan skylla på mig och min far.
Det är inte ditt fel.
Du hade inget med det att göra.
Han blev skjuten av några pojkar.
En pojke vid namn Rene Secretan.
- Nej, jag menar allvar! - Det ser jag.
Rene är en idiot men ingen mördare.
En idiot som söp och gick runt och viftade med en pistol hela sommaren.
Han mobbade Vincent och var med honom dagen då han dog.
Och hans prylar försvinner. Han har inte gömt dem själv.
Det måste ha varit nån annan. Det måste det ha varit.
Så Vincent är ensam, umgås med fulla tonåringar och blir skjuten?
Eller så skjuter han sig i förtvivlan över sin ensamhet.
Utgången är densamma.
I båda fallen hade han kunnat vara hos oss och målat-
- om det inte vore för mig och min far...
Bryr du dig inte om att nåt svin till mördare går fri?
Du vill veta så mycket om hans död, men vad vet du om hans liv?
Jag vet att han ansträngde sig-
-för att bevisa att han dög till nåt.
Ja, det gjorde han.
Därför lägger jag blommor på hans grav.
Det är allt jag kan göra för honom nu.
Han hade uppskattat den spröda skönheten när de blommar-
- till och med varje blad på deras gräslika stjälkar.
Inga av livets detaljer var för små eller för låga för honom.
Han uppskattade och älskade dem alla.
- Har de släppt er ur häktet? - Tack vare mitt vinnande sätt.
- Ni är nästan värre än Vincent. - Jag jobbar på det.
Ah, du måste vara den ungen mannen som har velat träffa mig.
- Armand Roulin. - Son till den store Joseph Roulin.
En söderns jätte med Dostojevskijs själ.
Så sa Vincent om din far. Han berättade allt om honom.
Och din mor-
- vars vaggvisa kunde lugna till och med isländska fiskares själar.
Sätt dig ner, Armand från Roulin-klanen.
- Louise, dricka.-Vin? - Nej tack. Jag fick nog i går kväll.
Te, i så fall. Jag har den perfekta blandningen.
Du vet, Louise. Sätt fart.
Unge man, du har visst gjort dig ett namn de senaste två dagarna.
Tro mig, det var inte min avsikt. Jag ville bara överlämna ett brev.
Från en död man till en död man, förstår jag.
Ja. Det visste jag inte i början.
En man i Paris sa att du kanske hade adressen till Theos änka.
Familjen bör få brevet. Det tycker i alla fall min far.
Han låter ansvarsfull. Jag har själv ansvar för stora konstnärers hälsa.
Det är en börda. De är inte fridfulla själar.
.Jag förstår dem för att jag också är konstnär. Därför litar de på mig.
- Och litade Vincent på dig? - Ja, det gjorde han.
- Spelar det nån roll nu? - Det hoppades jag få veta från dig.
Vad då, exakt?
Sex veckor före sin död skrev Vincent att han kände sig lugn och normal.
Jag hoppades få veta hur han kunde gå från det till att ta livet av sig.
- Men jag vet nog svaret. - Jaså du?
- Vet du nåt om melankoli? - Inte direkt.
De drabbade kan gå från lyckorus till djupaste förtvivlan-
- inom loppet av sex timmar. Vad kan då hända på sex veckor?
Jag tror inte det var så. Flickan Ravoux sa att han var lycklig här.
Och hon kan förstås ställa en korrekt diagnos.
Varje dag verkade han lugn och normal.
Kanske verkade det så, och kanske var han det i början.
Efter mentalsjukhuset fick han nytt hopp. Hon ville bara kunna arbeta-
-och finna lite vänskap.
- Och fann han lite vänskap? - Han fick den från mig.
Tanguy sa att hans stjärna var i uppgång.
Ja, det var den. För varje ny duk målade han en strålande stjärna-
- men stjärnorna var alla omgivna av en ofattbar, tom ensamhet.
Han hade din vänskap och sin brors kärlek. Det kunde ha varit värre.
Under ytan hade han en djup rädsla för framtiden.
Skål för barnet!
Sin egen och Theos.
Kom till mig, lille pojke!
Jag tror inte att han blir bättre...
Han visste att Theo hade lagt en mindre förmögenhet på honom.
Följ med mig.
Och vetskapen plågade Vincent.
Ursäkta mig.
Theo kunde ha köpt ett hus för pengarna han lagt på Vincent.
Vad hade han i stället till sin nya fru och sitt barn?
Rum fulla av målningar som ingen ville köpa.
Det Vincent fruktade mest var att han skulle ruinera sin bror.
Så Vincent oroade sig lite för pengar, men de svalt knappast.
Hör nu... Jag tror inte att han begick självmord.
Jag tror att han blev skjuten.
Har du pratat med Mazery? Har han berättat om vinkeln på kulan?
- Att ingen skjuter sig i magen? - Ja.
Varför skulle Vincent inte göra nåt oväntat?
Att ge en bit av sitt öra till en hora är knappast väntat.
Men pojken Rene hade en pistol och var med honom samma dag.
Jag satt vid Vincents säng samma dag. Han sa att han hade skjutit sig.
- Han bad mig att inte ge nån skulden. - Det låter som om han skyddar nån.
- Han ville dö. Det vet jag. - Varför annars säga så?
För att det fanns nån-jag.
Jag tror att han...
...tog sitt liv för att försöka rädda Theo-
-på grund av nåt som jag sa.
Vi grälade och jag sa nåt som jag, som hans läkare, aldrig borde sagt.
Men han gjorde mig så arg. Han kallade mig en konstnärlig bluff.
På sätt och vis är jag det. Jag ville bli konstnär-
- men min far tvingade mig att studera medicin.
Vincent sa att jag levde i lögn-
- medan han levde och kämpade för sanningen.
I stridens hetta tänkte jag: "Okej, du ska få höra sanningen."
Jag visste att Theo hade långt framskriden syfilis.
All stress-ekonomisk, känslomässig eller fysisk-kunde bli hans död.
Jag sa till Vincent:
"Vad tror du att oron över dig gör med din bror?"
Antagligen tar den livet av honom. Det är priset för din sanning-
- och för din konstnärsbana. Är det värt det?
Det fick slut på dispyten.
Vincent!
Kom tillbaka, Vincent!
Vincent!
Två veckor senare sitter jag vid hans sjukbädd-
-och han är döende.
De enda ord han sa var: "Kanske är det bättre för alla."
Här. Ett brev mot ett brev.
Theos änka samlar hans brev. Hon vill ge ut dem.
Jag ska se till att hon får det.
När hon läste Vincents brev till Theo hittade hon det här.
Det berörde henne så mycket att hon kopierade och skickade det till mig.
Varför får jag det?
Det är från när han påbörjade sin resa som konstnär.
Ta det, till din egen resa.
Tack, dr Gachet.
Armand Roulin, lycka till.
- Tack så mycket. - Ingen orsak.
Vem är jag i de flestas ögon?
En nolla, en obetydlig människa, en osympatisk person.
Nån som inte har och aldrig lär ha en ställning i samhället.
Kort sagt, så lågt man kan komma.
I så fall, även om det skulle vara helt och hållet sant-
- så vill jag en dag visa, genom mina verk-
- vad denna nolla, denna obetydliga människa, har i sitt hjärta.
Jag letade efter dig på baren.
Hur har det gått på jobbfronten?
Inget. Löjtnant Milliet säger att jag borde ta värvning.
- Varför? - Tja...
Jag är bra på att slåss, inte sant?
Det har vi alltid varit i vår släkt.
Tricket är att veta vad man slåss för.
Åh, se på det! Det är en annan värld där uppe.
Nåt som vi får betrakta men inte riktigt förstår.
Det påminner mig om honom.
Det känns fel.
Så mycket liv som släcktes på grund av en dum olycka.
Jag undrar fortfarande varför han skyddade pojkarna.
Det jag undrar är om folk kommer att uppskatta det som han gjorde.
Du letade efter mig.
Det här kom från Holland i morse.
Det är från Jo, Theos änka. Gachet skickade faktiskt brevet.
Och hon blev väldigt rörd över det som du gjorde.
Hon tyckte att du borde veta vad det innehåll, så hon skrev av det åt oss.
Hon skickar... Hon skriver nåt om...
Ge hit det.
I en målares liv är döden kanske inte det svåraste.
Personligen vet jag ingenting om den.
Men åsynen av stjärnorna får mig alltid att drömma.
Jag frågar mig varför vi inte kan nå ljuspunkterna på himlavalvet?
Kanske kan vi ta döden för att resa till en stjärna.
Och att dö fridfullt av ålder vore att bege sig dit till fots.
Nu ska jag gå till sängs, för det är sent.
Och jag önskar dig god natt och lycka till. Med ett handslag-
-din tillgivne Vincent.
Under sina åtta verksamma år målade Vincent över 800 tavlor.
Bara en såldes under hans livstid.
Efter sin död utropades han till den moderna konstens fader.
Armand Roulin flyttade till Tunisien-
- där han tjänstgjorde vid poliskåren i hela sitt liv.
"Roulin visar mig ömhet som en äldre soldat för en yngre."
Vincent van Gogh
"Han kände allt, stackars Vincent!"
"Han kände för mycket! Det fick honom att önska de omöjliga."
Père Tanguy
Adeline Ravou gifte sig med en lokal värdshusvärd.
Senare i livet blev hon eftersökt-
- som en källa till information om Vincents sista veckor.
Marguerite bodde ogift i sin fars hus fram till sin död.
Vincents målning av henne vid pianot hängde i hennes sovrum i 44 år.
När dr Gachets samling efterlämnades till franska staten-
- fick experter skilja ut Vincents original från Gachets kopior.
Han blev för evigt berömd när "Porträtt av dr Gachet" slog rekord-
- och såldes för 82,5 miljoner dollar 1990.
"I skördearbetaren såg jag en bild av döden."
"Men det finns inget sorgligt med den här döden. Den sker på ljusa dagen"-
- "under en sol som sköljer över allt med ett gyllene skimmer."
Vincent van Gogh
På sin dödsbädd erkände den förmögne bankiren Rene-
- att han som tonåring hade plågat Vincent skoningslöst.
Rene sa också att Vincent hade stulit hans pistol för att skjuta sig.
"Jag vill beröra folk med min konst."
"Jag vill att de ska säga: 'Han känner djupt och ömsint."'
Vincent van Gogh
Översättning: Richard Schicke www.btistudios.com